Валентин Робов
Врата към Земята

chitanka.info

Тъкмо мислех да слизам от трамвая, когато изневиделица някакъв досадник ме настъпи по обувката.

— Ало, другарче — казах му сдържано. — Не чувствуваш ли, че си кацнал не където трябва?

— А къде? — погледна ме оня ужасено, правеше се на паднал от небето.

— На обувката ми — отвърнах и леко го сръгах в ребрата да се опомни.

— Това е страшно!… Аз мислех, че съм на Земята.

Тук вече нервите ми не издържаха, макар че обувката беше с един номер по-голяма, за да мога да я нося в студовете с вълнен чорап. Този нагъл тип спокойно стоеше на мястото, определено за чорапа.

— Като ти друсна един и веднага ще се намериш на земята — просъсках в ухото му.

— Много ще ви бъда благодарен — усмихна се подкупващо оня.

И характерът, и юмруците ми са доста ръбати, но успях да се овладея.

— Искате ли да слезем заедно на тази спирка? — любезно попитах, не беше възпитано да го бия в трамвая.

— С удоволствие.

Наглият тип най-после слезе от обувката ми, а после и от трамвая.

— Ето вече сме на земята — казах му.

— Благодаря.

— Вие къде живеете? — попитах го деликатно.

— Аз съм от друга цивилизация — отвърна той.

— Веднага се досетих.

— Как?

— Познах по римския ви нос. Вие сте от римската цивилизация, нали?

— Не, от извънземна.

Най-много мразя някой нахалник да ми оригиналничи.

— Като сте от извънземна цивилизация, можете ли да се дематериализирате? — процедих.

— Разбира се — отговори той и изчезна. Само костюмът и обувките му продължиха да крачат редом с мене.

— И вие ли отивате на фестивала на илюзионистите? — попита ме един минувач.

— Да — излъгах, за да не се впускаме в излишни разговори.

— Няма смисъл да ходите — каза минувачът, свали си главата, сложи я в найлонова пазарска мрежичка и оттам с презрителна гримаса тя ми подхвърли: — Много ви е елементарен номерът!

Повървяхме още малко с костюма и аз с досада му заявих:

— Чу ли?… Много си елементарен. Покажи нещо по-свежо. Излагаш ме пред хората.

Досадникът отново се появи в костюма, сбърчил угрижено римския си нос.

— Мога да летя — колебливо каза той и се издигна нагоре.

В този момент мина самолет, „извънземният“ навреме изчезна, та самолетът отнесе само костюма му, беше чисто нов, от скъп плат и моя номер, та ме заболя сърцето от мъка.

Зарадвах се, че съм се отървал, но след малко досадникът пак беше до мене, облечен в друг костюм.

— Богат гардероб имаш — подхвърлих.

— Два костюма и един скафандър за всеки случаи — отвърна той.

— Времето на майстор Манол мина, всеки не може да хвърка безнаказано. Я в самолет ще се удариш, я в делтапланерист! И чинии започнаха да шарят…

— Не са от нашите, от друга планета са — рече си оня.

— Братовчедът Петър също е телепат — казах му. — Но не може да си контролира мислите. Мине му нещо през ума, я началникът, я жена му го разбере, после върви се оправяй!… Уж се лекуваше от тази телепатия, та да може да си мисли каквото ще, и билки пи, но не му помогнаха. Остана си телепат!… И то особен, като тебе — предава, но не приема…

Оня се умълча — разбра ми намека.

— Притежавам огромни научни знания — опита се да се измъкне от деликатното положение „извънземният“.

— А титла някаква?

— Не.

— За какво са ти тогава знанията?

Съвсем посърна човекът, ако можем така да го наречем.

— Аз… аз… — запелтечи, на глас ли, наум ли, не обърнах внимание. — Аз съм много етичен. Достигнал съм върховно морално съвършенство.

— Защо досаждаш тогава? — викнах. — Канил ли те е някой? Как можа да кацнеш точно на моята обувка?!

И демонстративно завих в първата уличка, дори не му казах „довиждане“, току-виж взел думите ми буквално и някои ден кацне на главата ми, нахалникът му с нахалник.

„Лошо, много лошо — мислех си. — Мъкнат се всякакви — дематериализирани фукльовци, хвъркати телепати, досадни многознайковци, етични нахалници… Врата си нямаме, врата към Земята, и които му скимне, може да влиза!“

Щом се прибрах, веднага заключих. Наистина Земята още няма врата, но моят апартамент има.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.